- Sydenliv på Gran Canaria – sommer i desember
- Sydenliv på Gran Canaria – Fra Meloneras til Playa del Inglés
Meloneras, Gran Canaria, Spania, 12-19. desember 2015
Grybetrotter har de siste årene hatt en tradisjon for å reise til Kanariøyene sammen med mammatrotter og Steinartrotter når mørket faller på i Norge. Riktignok er det to år siden forrige sydentur, etter som Grybetrotter i fjor høst var i Vietnam med Jobetrotter isteden. Men i år er kalenderen ryddet, og denne gangen falt valget på Meloneras på Gran Canaria.
Meloneras er i følge reiseselskapet Apollo, Gran Canarias mest trendy ferieby, med eksklusive hotell og restauranter. Ving slår til med å opplyse at det er feriestedet for «deg som er litt kresen». Grybetrotter er blitt mer enn bare «litt» kresen etter x-antall sydenturer i sitt liv, så Meloneras virket som det rette stedet denne gangen.
Det viste seg at vi ikke kunne valgt en bedre uke å reise på denne høsten. Med meldinger om mange minusgrader i Oslo, samtidig som sola strålte, vinden var minimal og temperaturen viste jevnt 24 grader hver eneste dag, er nok dette en av de beste ukene vi har hatt på Kanariøyene på denne årstiden. I hvert fall værmessig.
For å veie opp for alt det fine, arvet Grybetrotter mammatrotters forkjølelse midtveis i ferien, og ble litt redusert i et par dager.
Grybetrotter følte det var best å ikke bade den ene dagen hun følte seg som sykest på Gran Canaria. Men det ble varmt i sola, og til slutt ga hun etter og dyttet like gjerne sine feberbefengte føtter opp i et av hotellets bassenger som ikke var oppvarmet. Det var en deilig og avkjølende opplevelse.
Blant de mange eksklusive hotellene på Meloneras hadde vi valgt Lopesan Villa del Conde. Hotellet var gedigent og designet som en spansk landsby.
På kvelden var hotellet opplyst med masse ledlys – helt i tråd med Grybetrotters smak. Her fra «hovedtorget».
Grybetrotter elsker spanske landsbyer, og likte umiddelbart hotellet. Særlig da vi ble ønsket velkommen med en champagne i den gedigne lobbyen ved ankomst.
Steinartrotter var heller ikke direkte misfornøyd med champagnen han fikk utdelt ved ankomst til hotellet. Og joda, champagnen var ekte….
Grybetrotter hadde bestilt en suite med det hun trodde var en diger terrasse. Her så hun for seg at hun på dager da det kanskje ikke var fullt så varmt skulle ligge og slikke sol på solstolene. Og med de forventningene gikk vi faktisk på en smell. Forventningene ble overhodet ikke innfridd. Riktignok var det ikke bare en, men to balkonger i suiten. Begge balkongene var imidlertid omringet av mørke vegger og bare små hull til vinduene som slapp inn noe lys.
Hovedbalkongen ut fra stua var stor og fin med fantastisk utsikt til sjøen. Men de var innmura med mørke vegger og bare bittesmå vinduer. Så med mindre du liker mørke balkonger, ga det ikke den helt store balkongfølelsen.
Et tips til deg som faktisk vil nyte sola fra balkongen kan være å sjekke på forhånd at du får en balkong som er åpen. Vi oppdaga nemlig etter hvert at vår balkong var blant de som var mørkest og mest innelukket, og at det fantes andre typer balkonger med samme romtype på hotellet.
Grybetrotter blogger fra balkong nummer 2… Også den skjulte sola godt med sine mørkeblå murvegger. Men utsikten var det ingenting å si på…
Suiten ellers var også ganske merkelig, og ikke like store som Grybetrotter hadde forestilt seg. Det rareste var kanskje at det ikke var dører mellom stua, gangen og soverommet. Det eneste rommet det var dør inn til var garderoben og badet.
Til gjengjeld var det helt trinnfritt og teppefritt i suiten, med et digert bad som inneholdt både badekar og en veldig bra dusj. Så tilgjengelighetsmessig var det lite å klage på der.
Heldigvis ble ikke behovet for solfylte balkonger så påtrengende som Grybetrotter fryktet, så de fleste formiddagene ble tilbrakt her:
Lopesan Ville del Conde har seks bassenger, hvor av fire er oppvarmet. Her er det største, oppvarmede bassenget som vi tilbrakte mest tid i og ved.
Og ikke minst hadde hotellet en egen fastmontert dusjheis i det største bassenget. Med den kunne Grybetrotter enkelt heises ned i bassenget.
Men innimellom all idyllen hendte det at vi ble påminnet om at vi faktisk var i syden. Midt i beste soleavslapningstid, presis kl 12.30 hver dag (unntatt søndag) var det felles trim til gigahøy musikk i hovedbassenget. Det føltes i hvert fall ekstra påtrengende den ene dagen vi var så uheldig å legge oss rett ved der høyttaleren i ettertid ble plassert:
Flere Lopesan-hoteller
Lopesan-hotellene er en kjede som har plassert seg flere steder på Meloneras. Bare noen få hundre meter unna Lopesan Villa del Conde ligger Lopesan Costa Meloneras.
Også Lopesan Costa Meloneras var et veldig bra hotell, og nesten identisk med vårt. Mammatrotter og Steinartrotter hadde bodd der tre år tidligere, og grunnen til at det ikke ble valgt denne gangen var fordi det er for mye palmer rundt bassengområdene, slik at det er nesten umulig å oppdrive noen plasser med sol.
Når det er sagt så var nok hotellområdet hakket mer oversiktlig enn vår gigalandsby, og hadde flere bra restauranter. For rullestolbrukere som reiser uten følge var det også mer tilgjengelig, i og med at det var mindre nivåforskjeller på området og færre bakker å trille opp og ned.
På Lopesan Costa Meloneras får du et fantastisk evighetsbasseng omgitt av mengder med palmer. Faktisk så mange palmer at du nesten ikke ser sola…
Vi var selvfølgelig også innom det tredje hotellet i Lopesan-kjeden, nemlig Lopesan Baobab resort. Hotellet som ble beskrevet som mer barnevennlig og som var designet som en afrikansk landsby. Her får du dyrelyder brølt inn i øret når du entret inngangen til lobbyen, og hotellet var like stort, gedigent og eksklusivt som de to andre.
Fra Meloneras til Playa del Ingles:
For å komme ut av hotellområdet på hotellet vårt og rett ut på strandpromenaden kunne du bruke en egen rullestolinngang. Veldig pratisk tenkte vi. Bortsett fra at den ikke funka…
Fra Meloneras går det strandpromenade helt til Playa del Ingles. Den gikk vi. Hvordan det gikk kan du lese om i neste blogginnlegg.